До сега в Шерлок
Името е Шерлок Холмс и адресът е 221Б Бейкър Стрийт.
-Добър ден. -Да.
Той винаги е така.
Лош ден?
От вчера се нанесе при него и вече разследвате престъпления заедно.
Я се вижте, толкова щастливи. Направо не е прилично!
Кой го е грижа за приличието? Играта, г-жо Хъдсън, започна!
Не прави хората герои, Джон.
Герои не съществуват, а ако съществуваха, аз нямаше да съм един от тях.
Ще изпепеля сърцето ти.
Вярно, това би помогнало.
-Носиш ли гащи? -Не.
Добре.
Така искам да ме запомниш, жената, която те победи.
Но нямаше никакво чудовище.
Шерлок? Ето ни, най-сетне.
Ъгх!
- Довиждане, Джон. - Шерлок!
'Тези неща ще те убият.'
Копеле!
Тръпката от преследването, кръвта, пулсираща във вените ти.
Само ние двамата срещу целия свят.
Чакай!
Ще се наложи да се координираме.
Помолих те за още едно чудо.
- Помолих те да не си мъртъв. - Чух те.
Млъкни! Не разгадаваш пъзели, никога не си.
Ти си кралица на драмата!
Там вътре има човек, който е на път да умре.
Играта започна, разгадай това!
Той е Наполеонът на изнудването.
Този път нямате шанс да бъдете герой, г-н Холмс.
Аз съм хиперактивен социопат!
Няма затвор, в който бихме могли да затворим Шерлок
без да предизвиква ежедневен бунт.
Все пак алтернативата изисква Вашето одобрение.
За добрите времена, Джон!
Липсвах ли ви?
Как е възможно?
- Как върви изгнанието? - Нямаше ме само четири минути.
Нямаше ме само четири минути.
Кой се нуждае от мен този път?
Липсвах ли ти?
Англия
Втората война в Афганистан донесе почести и повишения за мнозина.
Но за мен тя не значеше нищо друго освен нещастие и бедствия.
Добре, Капитане.
Завърнах се в Англия с необратимо увредено здраве
и неясно бъдеще.
При тези обстоятелства аз, естествено, се преместих в Лондон.
"Това блато, в което са се събрали всички безделници ..."
- Уотсън! - "... и всички безхаберници на империята."
Уотсън!
Стамфорд.
Помниш ли?
Следвахме заедно в Бартс.
Да, разбира се. Стамфорд.
Слава Богу! Къде беше?
Слаб си като щека!
Прибрах се. Много нямаха моя късмет.
- Е, какво следва? - Имам нужда от място за живеене.
Прилично местенце на разумна цена. Не е лесно.
Знаеш ли, че си вторият човек, който ми го казва днес.
Кой беше първият?
Господи!
Експеримент е, очевидно.
Удря труп, за да установи колко време след смъртта е възможно да се появят синини.
- Има ли медицинско основание за това? - Не съм сигурен.
Нито пък аз. Е, къде е този твой приятел?
Извини ме.
Надявам се, че не Ви прекъсваме.
Били сте в Афганистан, предполагам.
Д-р Уотсън, г-н Шерлок ...
Страхотни рефлекси. Ставате!
Извинете..?
Хвърлил съм око на стаи в един комплекс близо до Риджънтс Парк.
Двамата заедно бихме могли да си го позволим.
Стаи? Кой говори за стаи?
Аз, споменах тази сутрин, че имам нужда от съквартирант.
И сега той се появява след обяд в компанията на мъж от армията
с тен и скорошно раняване, и двете вероятно придобити
по време на мисия в Афганистан и с наложило се уволнение от там.
Изводът е неизбежен. Ще уточним подробностите утре вечер.
Сега бихте ли ме извинили.
Има обесване в Уандсуърт и мразя да започват без мен.
- Обесване? - Проявявам професионален интерес.
Също така свиря на цигулка и пуша лула. Предполагам, че няма да е проблем.
Ами, не...
И очевидно сте свикнали никога
да не стигате до края на изречението. Ще се разбираме идеално.
Утре вечер, 7 часа.
О, и името е Шерлок Холмс,
а адресът е Бейкър Стрийт, 221В.
Да... винаги е бил такъв.
Синхронизация: Caio. Превод: Екип www.addic7ed.com Редакция: topav, valkata03, monikata
Вестници! Вестници!
Как върви "Синият смарагд"? Много се търси, д-р Уотсън.
Ще има ли някое свястно убийство другия месец?
Ще си поговоря с водещите престъпници.
Ако нямате нищо против.
Това той ли е? Вътре ли е?
О, не!
Не, не, изобщо. Хубав ден.
Пази се, потеглям!
Весела Коледа, г-н Холмс!
Г-н Холмс!
Наистина бих искала да ме информирате, кога възнамерявате да се приберете!
Самият аз не знам, г-жо Хъдсън.
Това е проблемът с ликвидираните провинциални земевладелци.
Изключително трудно е да следват някаква програма.
- Какво има тук? - Няма значение.
Благодаря.
Хванахте ли убиеца, г-н Холмс?
Заловихме убиеца, все още издирваме краката. Мисля, че ще го приемем за успех.
Видях, че сте публикували още една от Вашите истории, д-р Уотсън.
- Да, хареса ли Ви? - Не.
О?
- Никога не ми харесват. - Защо?
Ами никога не казвам нищо в тях, нали така?
Според Вас аз просто изпращам хората нагоре по стълбите и ви нося закуска.
Ами, в рамките на повествованието, най-общо казано, това е ролята Ви.
Моята какво?
Не се чувствайте нарочена, г-жо Хъдсън! Аз пък съм като зло куче.
Зло куче?
Аз съм хазяйката ви, а не някакъв сюжетен персонаж.
Баскервилското куче ли имаш предвид?
И представяте стаите толкова бозави и мрачни.
О, сърдете се на илюстратора, той е неуправляем!
Трябваше да си пусна мустаци, за да могат хората да ме разпознават.
"Дълги години имах привилегията да документирам
подвизите на моя забележителен приятел, г-н Шерлок Холмс,
понякога е трудно да избера кой от многото случаи
да представя на читателите ми.
Някои са твърде деликатни, за да бъдат оповестявани,
докато други са твърде скорошни в съзнанието на аудиторията.
Но от всички наши приключения никой друг случай не е тласкал моя приятел
до такива умствени и физически крайности, като този на
ОТМЪСТИТЕЛНАТА БУЛКА.
Боже мили!
Г-жо Хъдсън, има жена във всекидневната ми!
Това умишлено ли е?
Тя е клиент. Казах, че сте навън, настоя да изчака.
Бихте ли... седнали?
Не я ли попитахте какво иска?
Вие я попитайте!
Защо ВИЕ не я попитахте?
Как бих могла? А какво стана с това да не разговарям с никого?
О, за Бога, напиши ѝ някакви реплики, защото е напълно способна да ни умори от глад.
Добър ден. Аз съм Шерлок Холмс, това е моят приятел и колега д-р Уотсън.
- Можете спокойно да говорите пред него, тъй като той рядко разбира и дума. - Холмс!
Преди да започнете, позволете да направя няколко маловажни наблюдения.
Имате дяволито чувство за хумор,
което използвате, за да намалите степента на личната си болка.
Наскоро сте се омъжила за човек, който е изглеждал мил
и който сега Ви е изоставил.
заради отвратителна компания със съмнителен морал.
И сега сте тук като последна възможност
с надеждата, че все още е възможно да се съберете отново.
Господи, Холмс!
Всичко това, разбира се, си личи по парфюма Ви.
Парфюмът ѝ?
Да, нейният парфюм, който носи прозрение за мен и бедствие за теб.
Как така?
Защото аз го познавам, а ти не.
- Мери! - Джон.
Защо, за Бога, се представяш за клиент?
Защото не се сетих за друг вариант как да видя съпруга си, съпруже.
Това беше конспирация от международно значение.
- Това беше убит провинциален земевладелец. - Все пак обстоятелствата го налагаха.
Нямах нищо против да тръгнеш, скъпи. Имам против това да ме оставиш.
Но какво можеше да направиш?
Ами ти, какво правиш, освен да обикаляш, да си записваш и да изглеждаш изненадан?
Достатъчно!
Сцената е готова, завесите се вдигат.
Готови сме да започваме.
Да започваме какво?
Понякога, за да разрешиш един случай, първо трябва да разрешиш друг.
- О, имаш случай, значи някой нов? - Стар, много стар.
Трябва да потъна.
Да потънеш? В какво?
В себе си.
Лестрад! Спрете да се мотаете на вратата и влезте.
- От къде знаете, че бях аз? - Стъпките Ви не могат да се сбъркат.
По-леки от тези на Джоунс, по-тежки от тези на Грегсън.
Аз, аз тъкмо дойдох... Г-жа Хъдсън не беше разговорлива.
Страхувам се, че се е захванала с литературна критика чрез сатира.
Притеснителна мода при модерните хазяйки.
Какво Ви води тук в извънработно време?
- Как знаеш, че не съм на работа? - От както пристигна,
40% от погледите Ви бяха отправени към моята гарафа.
Уотсън, дай на инспектора това, което очевидно иска.
Е, Лестрад, какво можем да направим за Вас?
О, аз не съм тук по работа, просто реших да се отбия.
Социално повикване?
Да, разбира се, просто да Ви поздравя за празниците.
- Весела Коледа. - Весела Коледа. - Весела Коледа. - Весела Коледа.
Слава Богу, че свърши.
Сега, инспекторе, каква странна случка Ви кара да се появите
на вратата ми, но Ви е срам да си признаете?
Кой каза, че нещо се е случило?
Вие. С липсата Ви на думи.
Холмс, не позна.
Поправи ме, Докторе.
Не искаше питие, имаше нужда от такова.
Не се срамува, уплашен е.
Чиракът ми се учи. Те растат толкова бързо.
Уотсън, върнете куража на Скотланд Ярд.
Инспекторе, седнете.
Аз, аз не съм точно уплашен.
Страхът е мъдрост в лицето на опасността,
няма от какво да се срамувате.
Благодаря Ви.
Тогава от начало.
Ти!
Не, моля Ви!
Ти?!
Момент.
Кога се е случило това?
Вчера сутринта.
Лицето на булката, как беше описано?
"Бяло като смърт, уста като пурпурна рана."
Поетично или истина?
Мнозина биха казали, че са едно и също нещо.
Да, идиоти. Поетично или истина?
Самия аз видях лицето ѝ. След това.
След какво?
Ти?
Или аз?
Наистина ли, Лестрад? Жена си пръска мозъка на публично място
и Вие имате нужда да идентифицирате виновника?
Чувствам, че Скотланд Ярд е достигнал ново дъно.
Не затова съм тук.
- Предположих. - Какво беше името ѝ, на булката?
Емилия Риколети. Вчера беше годишнината от сватбата ѝ.
Полицията, разбира се, беше повикана.
и тялото ѝ отнесено в моргата.
Стандартна процедура. Защо ни казвате това, което се подразбира?
Заради това, което се случи след това.
Лаймхаус. Няколко часа по-късно.
Томас Риколети. Съпругът на Емилия Риколети.
Вероятно на път за моргата, за да я идентифицира?
Както се оказа - пътуването му е спестено.
♪ Не ме забравяй ♪
♪ Помни девицата ... ♪
Коя си ти?
♪Девицата от воденицата ...♪
Защо правиш това? Просто ми кажи коя си ти!
Не можеш да познаеш нашата песен, скъпи?
Пях я на сватбата ни.
Емилия?
Ти, ти си мъртва, не можеш да бъдеш тук, ти умря!
Не съм ли красива, Томас?
Красива като в деня на сватбата ни?
Какво става, по дяволите?!
На какво ти прилича, красиви приятелю?
Това е една убийствена сватба.
Докато смъртта ни раздели. За втори път, в този случай.
Невероятно.
Невъзможно.
Прекрасно.
Театрално самоубийство на улицата, труп-убиец. Лестрад, глезите ни.
Уотсън, вземи си шапката и палтото.
- Къде отиваме? - В моргата.
Нямаме време за губене, а това толкова рядко важи за посещение в морга.
А аз просто ще си седя тук ли?
Разбира се, че не, мила моя. Ще сме гладни по-късно.
Холмс, само едно нещо, този костюм в моргата?
Понякога обстоятелствата го налагат, Уотсън.
Госпожо.
- Знаете ли, част съм от движение. - О, какво движение?
- Гласове за жените. - За или против сте?
Вън.
Ох-Ох!
Пак ли тръгнаха нанякъде?
Не знам какъв живот водят тези джентълмени.
Хм, да бе. Джентълмени.
О, няма значение.
О, почти забравих, това дойде за Вас.
О!
Мисис Хъдсън, кажете на съпруга ми, че ще се прибера късно тази вечер,
Имам спешна работа.
Всичко наред ли е?
О, нали знаете, просто, приятел в нужда.
О, божичко. Кой приятел?
Англия.
Е, това не е много конкретно.
Кой е на смяна в моргата?
- Знаеш кой. - Винаги е той.
Кажете ми кой идиот е направил това!
За безопастността на всички е!
Тази жена е мъртва, половината й глава липсва.
Не е заплаха за никого.
Кажете го на съпруга ѝ, под онзи чаршаф е.
Каквото и да се е случило в Лаймхаус снощи, мисля че можем
спокойно да предположим, че не е дело на мъртва жена.
И по-странни неща са се случвали.
Например...?
Ами... Странни неща.
Говорите като дете.
Това очевидно е мъжка работа. Къде е той?
Холмс.
Хупър.
Ти, обратно на работа!
Та, дошъл сте да ни възхитите с магическите си трикове, предполагам?
Има ли нещо, към което искате да насочите вниманието ми?
Абсолютно нищо, господин Холмс.
Може да напуснете когато пожелаете.
Доктор Хупър, аз помолих господин Холмс да дойде. Съдействайте.
Това е заповед.
Има два "обекта на интерес".
Както винаги казвате в историите на доктор Уотсън.
Аз никога не го казвам!
Всъщност го правиш доста.
Първо, това е определено Амелия Риколети.
Категорично идентифицирана е.
Без съмнение е тя.
Тогава кой е бил в Лаймхаус снощи?
Това също е било Амелия Риколети.
Това е невъзможно. Тя е била тук, мъртва.
Била е идентифицирана от собствения си съпруг, секунди преди той да умре.
Нямал е причина да лъже, а едва ли е грешал.
Кочияшът я познаваше също, няма съмнение, че е тя.
Но тя не може да е била на две места едновременно, нали?
Не, Уотсън, едно място, е само за наскоро починали.
Холмс!
- Въжможно ли е да са били близнаци? - Не.
Защо не?
Защото никога не са близнаци.
Емилия не е била близначка, нито е имала сестри.
Имала е по-голям брат, който е умрял преди 4 години.
Хм, може би е бил таен близнак.
Какво?
Таен близнак.
Хммм? Нали се сещаш?
Близнак, за когото никой не знае.
Цялото нещо може да е планирано.
От момента на зачеването. Колко изумително далновидно от нейна страна.
- Никога не са близнаци, Уотсън! - Тогава каква е теорията ти?
По-скоро какъв е проблемът Ви?
- Аз, аз не разбирам... - Защо бяхте толкова уплашен?
Нищо досега не оправда твоето нападение над алкохола ми,
а и защо си позволил мъртва жена да бъде арестувана?
А, ето го и другия обект на интерес.
Петно от кръв по пръста ѝ.
Това може да се е случило по много начини.
Така е. Но има една подробнност.
Не беше там по-рано.
Нито пък това.
Ти!
Ти?
Ти?!
Холмс?
Пистолет в устата, куршум през мозъка...
Задната част на главата напълно липсваща.
Как е могъл да оцелее?
"Тя", имаш предвид.
Съжалявам?
Не "той", "тя".
Да, да, разбира се.
Е, благодаря на всички ви за интригуващия случай.
Ще ви пратя телеграма, когато го реша. Уотсън.
Очевидно, причината за смъртта е раната от куршум
но има и явни признаци на туберкулоза.
Заслужава си да направим аутопсия.
Нуждаем се от цялата информация, която можем да намерим.
О, колко е наблюдателен когато татенцето го няма!
Аз съм наблюдателен в моменти, в които Холмс е доста сляп.
Наистина ли?
Да, наистина.
Невероятно... Какво трябва да направи човек, та да напредне в мъжкия свят.
За какво пък го каза това?
Връщай се на работа!
Е, Холмс? Със сигурност трябва да имаш някаква теория?
Не още. Това са дълбоки води, Уотсън, дълбоки води.
А аз трябва да се гмурна още по-дълбоко.
"Изминаха няколко месеца преди да успеем отново да тръгнем
по следите на този странен случай.
И то при много неочаквани обстоятелства".
Вече са пет, напълно еднакви. Всичките.
Тихо, моля Ви, това е от изключително значение.
Кое?
Скосеността на еклиптиката. Трябва да я разбера.
Какво е това?
Не знам, все още се опитвам да го разбера.
Мислех си, че разбирате всичко.
Разбира се че не, това би било ужасна загуба на пространство в мозъка.
И какво му е важното на това?
А какво им е толкова важно на пет скучни убийства?
Не са скучни. Пет мъже, убити в домовете си, ориз на пода
като на сватба и думата "Ти", изписана с кръв на стената.
Това, това е тя, Булката. Някак си се е надигнала отново.
- Реших го. - Не може да сте го решили!
Разбира се, че го реших, изключително просто е.
Инцидентът с мистериозната госпожа Риколети, убийцата от гроба
е широко отразен от пресата.
Сега хората представят собствените си скучни убийства като
работа на призрак, за да объркат невероятните идиоти от Скотланд Ярд.
Ето, решено.
Посетете мисис Хъдсън като си тръгвате, обича да се чувства сякаш участва.
Сигурен ли сте?
Напълно. Тръгвайте си. Уотсън! Готов съм.
Вземи си шапката и ботушите, имаме важен ангажимент.
Доктор Уотсън не се ли изнесе преди няколко месеца?
Изнесе се, вярно.
На кого съм говорил през цялото време?
Е, говорейки от името на невероятните идиоти от Скотланд Ярд,
този стол определено е празен.
Наистина. Работи изненадващо добре, обаче.
Всъщност си мислех, че поумнява.
Ах. Къде беше?
Съжалявам, сър, тази сутрин закъснявам малко.
Да не би да си неспособна да свариш яйце?!
Огънят рядко е запален, има прах навсякъде
и почти ми съсипа ботушите като стържеше кал от тях.
Ако прислугата не беше работа на съпругата ми, щях да си поговоря с теб.
Къде е съпругата ми?
Съжалявам, сър, но господарката излезе.
- Навън? Толкова рано сутрин? - Да, сър.
Не знаехте ли, сър?
Къде отиде? Тези дни винаги е някъде навън.
Не се рзличава от Вас... Сър.
Моля...?
Просто наблюдение, сър.
Е, това е достатъчно, никой не те е карал да си наблюдателна.
Съжалявам сър, просто имах предвид, че почти не сте заедно у дома, сър.
Доближаваш се опасно до нахалство.
Ще си поговоря с жена ми да си поговори с теб.
Добре, сър. А кога ще се виждате?
Слушай...
О, почти забравих, сър. Телеграма дойде за вас.
Забравила си?!
- Не, почти забравих. - Какво прави цяла сутрин?
Четох новата Ви история в The Strand, сър.
Хареса ли ти?
Защо никога не ме споменавате, сър?
Махай се!
Д-р Джон Уотсън
Ако е удобно, елате веднага. Ако не е, също. Холмс
- Какво на какво? - Скосеността на еклиптиката.
Каза "Ела веднага". Предположих, че ще е важно.
Важно е.
Това е наклонът на екватора на Земята според пътя на Слънцето
по небесната равнина.
Да не би да си зубрил?
- Защо бих правил това? - За да звучиш умно.
Аз съм умен. О, о, виждам.
Какво виждаш?
Смятам, че сме на път да видим някой по-умен от вас.
Млъкни.
-
Мл...
-Извинявай, какво? - О.
За всеки, който желае да изучава човечеството, това е мястото.
Удобно, понеже постоянно растящия Ви се задник е постоянно залепен за него.
- Добро утро, братко мой. - Шерлок. Д-р Уотсън.
Изглеждате ... добре, сър.
Наистина ли? Аз по-скоро мислех, че изглеждам огромен.
Е, сега, като споменахте, това ниво на консумация
е невероятно вредно за Вашето здраве.
Вашето сърце...
- Няма нужда да се притеснявате за това в момента, Уотсън. - Не?
Има само една голяма кухина където този орган трябва да пребивава.
- Това е семейна черта. - О, аз не критикувах.
Ако продължавате така, сър, давам Ви максимум пет години.
Пет? Ние мислехме три, нали, Шерлок?
Аз съм по-скоро склонен на четири.
Както винаги, гледате, но не виждате.
Забележете обезцветяването в бялото на очите ми,
видимите пръстени на мазнини около роговицата.
Да, прав сте. Променям залога си до три години, четири месеца и 11 дни.
Залог?
Разбирам неодобрението ти, Уотсън,
но ако реши да се състезава, е напълно по силите му да умре по-рано.
-Ще трябва да поемеш риска. - Залагаш собствения си живот?
Защо не? Много по-вълнуващо е от това да залагам чуждите.
Точно три години, ако изядеш този сливов пудинг!
Имаш го.
Очаквах те преди няколко дни за случая в къщата на Манор.
Мислех си, че няма да си съвсем в свои води там.
Не, реших го.
- Беше Адамс, разбира се. - Да, Адамс беше.
Убийствена ревност. Беше написал доклад за Кралското Астрономическо Общество
за покварата на еклиптичното,
и след това прочел друг, който изглежда е бил по-добър.
- Знам, прочетох го. - Разбра ли го?
Да, разбира се че го разбрах, беше съвсем просто.
Не, разбра ли убийствената ревност?
Не е лесно за великия ум да разбере друг, още по-велик.
Да не ме извика тук само за да ме унижиш?
Да.
Разбира се че не, но до момента това беше най-приятното.
Тогава би ли ми обяснил защо ме извика...?
Начинът ни на живот е заплашен от невидим враг.
Враг, който е сред нас ежедневно.
Тези врагове са навсякъде... незабележими... и непоколебими.
Социалистите?
Не социалистите, докторе, не.
Анархистите? - Не.
Французите? Суфражетките?
Има ли голяма група от хора, която да не Ви притеснява?
Д-р Уотсън е безкайно бдителен. Обяснявай...
Не. Проучвай.
Имам предположение, искам да го потвърдиш.
Пращам ти случай.
Шотландците? - Шотландците?!
Запознати ли сте със скорошните теории, отнасящи се до
познатото ни като параноя?
О, звучи като нещо сръбско.
Жена ще се свърже с вас, Лейди Кармайкъл.
Искам да поемете случая й.
Но как ще победим тези врагове,
ако не ни кажете за тях?
Няма да ги победим. Най-вероятно ще загубим.
Защо?
Защото са прави. А ние грешим.
Какъв е случая на Лейди Кармайкъл?
Бъдете спокоен, интересен е.
Наистина не го казвам това. Казвате го.
И вече сте го решили, предполагам?
Само в главата ми. Трябвате ми за, ъм, подготвителната работа.
Защо не ни кажете вашето решение?
Къде би била забавата в това?
Ще го направиш ли, Шерлок?
Мога да ти обещая върховно развлечение.
При едно условие. Вземи си още един сливов пудинг.
Скоро ще пристигне един.
Две години, 11 месеца и 4 дни.
Ха, става интересно! Тик-так, тик-так, тик-так.
Благодаря ти, Уайлдър.
Също, г-н Майлс иска да ви види, г-н Холмс.
Ах. Дай ми пет минути, имам да печеля облог.
По-добре да са 15.
Тик-так.
Г-н Холмс, дошла съм за съвет.
- Това ще получите лесно. - И помощ.
Не винаги е толкова лесно.
Нещо се случи, г-н Холмс, нещо необичайно
и... ужасяващо.
Значи имате късмет.
Късмет?!
Това са моите специалности. Хмм, това е доста обещаващо,
Холмс...
Моля Ви.. кажете ни какво Ви измъчва.
Мислех дълго какво да правя
но тогава се сетих, че съпругът ми беше
познат на брат Ви и може би чрез него...
Истината е, че не съм сигурна дали това е във Вашата сфера, г-н Холмс.
Не?
Боже помогни ми, мисля че може би случаят е за свещеник.
Какво застрашава сутринта ти, мила моя?
Енергично бродиране?
Изтощаваща среща при шапкаря?
Надявам се, че се шегуваш, Юстас.
Какво има?
Юстас?
Даниел, Софи, вървете да играете.
Но, мамо...
Виж, правете, каквото ви казвам, бързо.
Е, Юстас, какво би трябвало да означава това?
Смърт.
Какво?
Означава смърт.
Нищо...нищо.
Беше грешка.
Скъпи, пребледня.
Нищо!
- Юстас... - Запазихте ли писмото?
Съпругът ми го унищожи, но беше празно.
Нито име, нито адрес.
Кажете ми, сър Юстас бил ли е в Америка?
- Не. - Дори преди да се ожените?
- Ами, до колкото знам, не. - Хмм.
Моля, продължете с Вашия завладяващ разказ.
Ами, инцидентът се случи миналия понеделник, сутринта.
Два дни по-късно, в сряда, мъжът ми я е видял за първи път.
Кого?
Юстас?
Тя е дошла за мен, Луиза!
О Боже, спаси ме, греховете ми са ме открили!
Кой е дошъл за теб? Юстас, плашиш ме.
Ами, погледни, погледни!
Не я ли виждаш?
Не, не виждам никого.
Изчезна.
Пазиш толкова много тайни от мен, това да не е поредната?
Кого си видял?
Видях нея!
Била е Булката!
И ти не видя нищо?
Нищо.
- Съпругът Ви описа ли...? - Нищо, до преди тази сутрин.
Юстас?
Ах!
Мамка му!
Юстас?
Кой е? Аз съм!
♪ Не ме забравяй ♪
♪ Помни девицата ♪
♪ Девицата от мелницата ♪
Коя си ти?
Заповядвам ти, говори, коя си ти?
Юстас, говори с мен. В името на Бога!
Тя е...
Тя е Емилия Риколети.
Не, не ти.
Не...
Моля те!
Тази вечер, Юстас Кармайкъл, ти ще умреш!
- Холмс? - Ш-шт, Уотсън.
Но Емилия Риколети, Булката.
- Знаете името ѝ? - Простете на Уотсън,
той е ентусиазиран да посочва очевидното, което граничи с мания.
Ако може да попитам, как е съпругът Ви тази сутрин?
Той отказва да говори по въпроса.
Очевидно, аз го накарах да напусне къщата.
Не, не, той трябва да остане точно където е.
Не мислите ли, че е в опастност?
О, не, някой със сигурност иска да го убие, но това е добре за нас.
Не можеш да заложиш капан без примамка.
Съпругът ми не е примамка, г-н Холмс.
Не, но може да бъде, ако си изиграем картите правилно.
Сега, чуйте, трябва незабавно да се приберете вкъщи.
Доктор Уотсън и аз ще Ви последваме със следващия влак.
Нямаме нито миг за губене, сър Юстас ще умре тази вечер.
Холмс.
И ние... най-вероятно трябва да избегнем това.
- Задължително. - Задължително трябва да избегнем това.
Малкият ми брат се е заел със случая, разбира се.
Сега разчитам на Вас да държите под око нещата,
но той не бива да заподозре, че работите за мен.
Ясно ли е, Уотсън?
Може да разчитате на мен, г-н Холмс.
- Мислиш ли, че... - Не, нито пък ти.
Не знаеше какво щях да кажа.
Щеше да предположиш, че може да има свръхестествен елемент,
замесен в случая. И аз щях да ти се изсмея в лицето.
Не Булката, Холмс, Емилия Риколети, отново.
Мъртва жена ходи по земята.
- Удивляваш ме, Уотсън? - Така ли?
От кога имаш въображение?
Може би от когато убедих читателите, че
един безпринципен наркоман е джентълмен-герой.
Да, сега като го спомена, беше доста впечатляващо.
Но можеш да си спокоен, не съществуват призраци.
Освен тези, който сами си създаваме.
Извинявай, какво каза?
Призраци, които сами си създаваме, какво имаш в предвид?
Сомнамбулизъм.
Извинете?
Ходя на сън, това е всичко. Достатъчно често срещано състояние е.
Мислех, че сте доктор?
Цялото нещо беше... кошмар.
Включително съдържанието на писмото, което получихте?
Ами, това беше гротеска, шега.
Не такова впечетление оставихте в съпругата си, господине.
- Тя е истеричка, склонна да си фантазира. - Не.
- Извинете, какво казахте? - Казах не, тя не е истеричка.
Тя е високо интелигентна жена с рядко срещани възприятия.
Жена ми вижда ужаси в семка от портокал.
Жена Ви вижда светове, където никой друг не може да види
нищо от каквато и да е стойност.
Наистина ли?
И как "дедуктирахте" това, г-н Холмс?
Омъжила се е за Вас.
Предполагам, че е била способна да намери причина.
Ще се постарая да Ви спася живота довечера, но би
помогнало да обясните връзката Ви със случая Риколети.
Риколети?
Да. Детайлно, моля.
Никога не съм я чувал.
Интересно. Не съм споменавал, че е жена.
Ние ще си тръгваме. Надявам се да Ви видя отново сутринта.
Няма да ме видите.
Тогава, за съжаление, ще разследвам убийството Ви. Приятен ден.
Ами, все пак опита.
Ще се погрижите ли лейди Кармайкъл да получи това. Благодаря.
- Приятен ден. - Разбира се, господине.
Какво беше това?
Лейди Кармайкъл ще спи сама довечера,
поради предтекста, че има ужасно главоболие.
Всички врати и прозорци на къщата ще бъдат заключени.
Ха! Мислиш си, че призракът...булката
отново ще се опита да привлече Сър Юстас навън?
Със сигурност. Защо иначе е зловещата заплаха?
- "Тази нощ ще умреш!" - Е, той не би я последвал, нали?
Трудно е да се каже какво би направил.
- Вината разяжда душата му. - Вина? За какво?
Нещо от миналото му. Портокаловите семки са за да му припомнят.
- Не е шега? - Изобщо.
Портокаловите семки са предупреждение за отмъщение, разпространено в Америка.
Сър Юстас много добре знае това,
както знае и защо е наказан.
Нещо свързано с Емилия Риколети?
Предполагам. Всички имаме минало, Уотсън. Духове.
Те са сенките, които ни преследват всеки слънчев ден.
Сър Юстас знае, че е белязан човек.
Има нещо, което го плаши повече от смъртта. .
Той вярва, че ще бъде влачен до Ада от възкръсналия труп
на починалата г-жа Риколети.
Това са големи глупости, нали?
Господи, да. Взе ли си револвера?
Как може да бъде от полза срещу дух?
- Именно. Взе ли го? - Да, естествено.
Тогава ела, Уотсън, ела. Играта започва.
- Слез долу, Уотсън, за Бога! - Извинявай, схващане.
- Лампата още ли свети? - Да.
Угасна при сър Юстас.
И при лейди Кармайкъл.
Къщата спи.
Хмм, мили Боже, това е най-дългата нощ в живота ми!
Имай търпение, Уотсън.
Едва полунощ е.
Знаеш ли, че рядко ни се случва да седим така заедно.
Да се не надяваш. И с убийство на път.
Двама стари приятели просто си говорят. Небрежен разговор.
Мъж с мъж.
Та, забележителна жена.
- Коя? - Лейди Кармайкъл.
Нежният пол е по твоята част, Уотсън.
Ще приема думите ти.
Хареса я. "Жена изключителни възприятия."
И възхитителни високи ходила. Забелязах ги още като влезе в стаята.
- Хъх, тя е прекалено добра за него. - Мислиш ли?
Не. Ти го мислиш. Виждам го.
Напротив, нямам мнение по въпроса.
Да, имаш.
Бракът не е тема, върху която мисля. О, защо не?
Какъв ти е проблемът тази вечер?
Часовникът, който носиш, има снимка вътре.
Мернах я веднъж. Мисля, че е на Айрийн Адлер.
Не си я мернал, изчака да заспя.
- и я погледна. - Да.
- Наистина ли помисли, че няма да забележа? - Айрийн Адлер.
Достоен противник, забележително приключение.
- Много хубава снимка. - Защо говориш по този начин?
- Защо толкова искаш да си сам? - Добре ли си, Уотсън?
- Толкова странен ли е въпросът? - От виенски психиатър, не.
От пенсиониран военен хирург, несъмнено.
Холмс, без всякакъв спор,
аз съм най-близкият ти приятел. Приемам го.
И в момента се опитвам да проведа
напълно нормален разговор с теб.
- Моля те, недей. - Защо искаш да бъдеш сам?
Ако намекваш за романтична връзка, Уотсън,
което се опасявам, че правиш, както често съм обяснявал преди,
всички емоции са ми противни.
Това е песъчинката в чувствителен инструмент.
- Пукнатината в лещата. - Пукнатината в лещата. Да.
Ето, виждаш ли, казвал съм го вече.
Не, аз написах всичко това.
Цитираш се от списание 'Strand'.
- Ами, именно. - Това са мои думи, не твои!
Това е версията, която представям на хората.
Мозъкът без сърце. Пресмятащата машина.
Аз пиша всичко това, Холмс, и читателите го обожават.
Но, аз не го вярвам.
Имам доброто намерение да пиша до редактора ти.
Ти си жив, дишащ човек.
- Живял си, имаш минало. - Какво имам?!
- Ами, трябва да си имал... - Имал какво?
- Знаеш. - Не.
Преживявания.
Подай ми револвера, внезапно имам нужда да го ползвам.
По дяволите, Холмс, ти си от плът и кръв, имаш чувства, имаш...
Трябва да имаш... импулси.
Господи, не съм бил по-нетърпелив да бъда нападнат от убийствен дух.
Като приятел, като някой, който се тревожи за теб...
..какво те направи такъв?
О, Уотсън...
Нищо не ме е направило.
Аз сам се направих.
Червената брада?
Мили Боже!
Какво ще правим?
Защо не си поговорим?
Г-жа Риколети, предполагам!
Приятна вечер за това време на годината, не мислите ли?
Не може да е истина, Холмс, не може!
Не, не може.
- Заключено ли е? - Както трябва да е.
Това бе чупене на прозорец, нали?
Има само един счупен прозорец, за който трябва да се притесняваме.
- Остани тук, Уотсън. - Какво? Не.
Всички врати и прозорци към къщата са заключени.
Това е единственият изход, трябваш ми тук!
Но звукът беше толкова близко. Трябва да е от тази страна на къщата.
Остани тук!
Оо!
Не!
Обещахте, че ще го опазите. Обещахте!
Ти...
Човек си, знам това!
Трябва да си.
Не е от голяма полза да седим в мрака.
Все пак, сме в 19-ти век.
Не ме забравяй!
Уотсън!
- Тя е там! Тя е там долу! - Не ми казвай, че си напуснал поста си!
Какво? Холмс, тя е там, видях я!
Празно, благодарение на теб!
Нашата птичка излетя!
Не! Не, Холмс, не беше, каквото си мислиш...
Видях я! Духът!
Няма духове!
Какво стана? Къде е сър Юстас?
Мъртъв.
Не трябва да се виниш, знаеш.
Не, ти си прав. - Радвам се, че се вразумяваш
Уотсън е също толкова виновен.
Между нас казано, успяхме да оплескаме целия случай.
Дадох обещание да пазя този човек,
сега лежи там с кама в гърдите.
Всъщност, даде дума да разследваш убиийството му.
С твърдата убеденост, че няма да ми се наложи. се наложи!
Нещо, което може да ни кажете, Докторе?
Ами, намушкан е със значителна сила.
- Значи е мъж? - Вероятно е.
Доста остро острие, така че може и да е било жена?
На теория, да, но знаем кой беше, видях я.
- Уотсън! - Видях духа, със собствените си очи!
Не видя нищо! Видя това, което е трябвало да видиш!
Ти сам го каза, аз нямам въображение.
Тогава използвай мозъка си, доколкото го имаш,за да елеминираш невъзможното,
което в този случай е духът, и наблюдавай това, което остава,
което в този случай е решение
толкова очевидно, че дори Лестрад може да се справи!
Благодаря!
Забрави за призраци от другия свят!
Има само един заподозрян с мотив и възможност.
- Може дори да са оставили бележка. - Те са оставили бележка.
И след това е проблемът с другия счупен прозорец.
- Какъв друг счупен прозорец? - Именно! Няма такъв.
Единственият счупен прозорец е този, през който Уотсън и аз влязохме,
но, преди това, чухме звука от...
-Какво каза току що? -Моля?
За бележката, какво каза току що?
-Казах, че убиецът Е оставил бележка. -Не, не е.
Съобщението е завързано на камата. Трябва да си го видял.
-Няма съобщение. -Да!
Нямаше съобщение, когато открих тялото.
Холмс?
Какво е?
Ти ли?
Какво аз ли?
К-как се сдоби с това?
Отставих го на местопрестъплението.
Местопрестъпление? Откъде научи това изключителен израз?
Липсва ли ти?
Мориарти е мъртъв.
И все пак...?
Тялото му не бе намерено.
Очаква се, когато бутнеш професор по математика във водопад.
Здрав разум, срутен от проста мелодрама.
Животът ти накратко.
От къде намираш тези забележителни изрази?
Напълнял ли си?
- Видя ме вчера. - Това възможно ли е?
- Не. - Но, ето ме тук, надебелял.
Какво ще означава това за главния следовател в Англия.
В Англия?
Ти си надълбоко Шерлок, по-дълбоко от колкото някога си възнамерявал да бъдеш.
-Направи ли списък? -На кое?
Всичко. Ще имаме нужда от списък.
Добро момче.
Не, не съм приключил още.
Мориарти може да се моли да сме на различно мнение.
Той се опитва да ме обърка. Да ме отклони.
Да.
Той е пукнатината в обектива, мухата в мехлема,
вирусът в данните.
Трябва да приключа това.
Ако Мориарти е възкръснал от водовъртежа на Райхенбах,
ще те намери.
Ще чакам.
Да.
Много се страхувам, че ще го направиш.
"Смъртта на Юстас Кармайкъл"
"Показания на кочияш: Беше г-жа Риколети"
"Друга омразна булка"
Виконт Хъмърсконт мъртъв! Тъжен край на брилянтна кариера! Скотланд Ярд объркан!
"Кой ще е следващият?"
От два дни е така.
- Ял ли е? - Ни залък.
- Пресата са неуморни. Още има репортери отвън.
О, те са там през цялото време, не мога да се отърва от тях.
Цял ден съм на крака да правя чай.
Защо ще му правиш чай?
Не знам, просто ще му направя.
Той каза "Има само един заподозрян", и после си тръгна.
И сега няма да обясни.
Което е странно, защото той обича това.
Каза, че е толкова просто, че аз мога да го разреша.
Сигурна съм, че преувеличава.
Какво мислиш, че прави?
-Каза, че чака. -Какво?
Дяволът. Не бих се изненадала.
Имаме всички видове тук.
-Ами уведоми ме, ако има някаква промяна. -Добре.
Всичко, което трябва да кажа, вече е минало през ума ти.
Значи вероятно моят отговор е пресякъл твоя.
Като куршум.
Опасен навик е
да държиш заредено оръжие в джоба на нечии халат.
Или просто се радваш да ме видиш?
- Ще ме извиниш за предпазните мерки. - Бих се обидил, ако не го беше направил.
Очевидно, отговорих на любезността ти.
Харесвам стаите ти. Ухаят толкова...
... мъжки.
Сигурен съм, че си ги огледал предварително.
Ами ти винаги, винаги си надалеч по твоите малки приключения за The Strand.
Кажи ми, илюстраторът пътува ли с теб?
Трябва ли да му позираш ... докато правиш дедукциите си?
Знам за всичките шест пъти, в които си посетил тези апартаменти
- докато ме е нямало. - Знам, че знаеш.
Между другото имаш изненадващо удобно легло.
Знаеш ли, че голяма част от праха е съставен от човешка кожа?
Да.
Няма същия вкус, все пак, искаш кожата ти да е свежа.
- Само е малко хрупкаво. - Няма ли да седнеш?
Така всъщност е с всички хора, нали знаеш,
прах,който чака да бъде избърсан.
И се намира навсякъде.
Във всяко поемане на въздух, танцуващ във всеки слънчев лъч,
всички употребени хора.
Забележително, сигурен съм. Няма ли да седнеш...
Хора, хора, хора. Не можеш да запазиш всичко блестящо.
Имаш ли нещо против стрелям с това?
Само за да го прочистя.
Точно така, нека спрем да играем.
Нямаме нужда от играчки, за да се убием.
-Къде е интимността в това? -Седни.
-Защо? Какво искаш? -Ти реши да дойдеш тук.
Това не е истина, знаеш, че не е.
Какво искаш, Шерлок?
Истината.
Това. Истината е скучна.
Не очакваше да се появя на местопрестъплението, нали?
Горкият стар сър Юстас. Получи си заслуженото.
Но ти не би могъл да го убиеш.
Е, и какво? Има ли значение? Престани. Спри това.
Ти не се интересуваш от сър Юстас или от булката, или всичко това.
Има само едно нещо в цялата работа, което те интересува.
Знам какво правиш.
Булката сложи пистолет в устата си и отнесе задната част на главата
и след това се завърна.
Невъзможно. Но тя го направи.
И сега трябва да знаеш как.
Как?
Не искаш ли?
Това, че не знаеш, разкъсва света ти на парчета.
Опитваш се да ме спреш... Да ме объркаш, да ме отклониш.
Защото не ти ли напомня това на друг случай?
Всичко това не се ли е случвало и преди?
Няма нищо ново под слънцето. Какво беше?
Какво беше? Какъв беше случая? А?
Спомняш ли си?
На върха на езика ми е. На върха на езика ми е.
На върха...
...на езика ми е.
За доброто на тапета на мисис Хъдсън трябва да ти напомня
че едно грешно движение с пръст и ще си мъртъв.
Моля?
Мъртъв...е новото секси.
Да ти кажа, това доста раздухва слуховете.
-Как може да си жив? -Как изглеждам?
А?
Кажи ми честно, забелязва ли се?
Пръсна собствения си мозък. Как може да оцелееш?
Или може би мога да се тупирам.
Видях как умираш.
Защо не си мъртъв?
Защото не падането е това, което те убива, Шерлок. Шерлок.
Повече от всички ти трябва да знаеш, че не е падането,
никога не е падането.
Приземяването е.
Приземихме се, сър. Приземихме се.
Не, не, не сега, не сега!
Не сега, не сега.
Вярвам, че полетът Ви беше приятен, сър?
Някак по-краткотрайно изгнание,отколкото си представяхме, братко мой,
но вероятно достатъчно предвид нивото на твоето обсесивно-компулсивно разстройс
-Трябва да се върна. -Какво?
Аз ... почти успях, почти го имах!
За какво, за Бога, говориш?
Да се върнеш къде? Не беше стигнал много далеч.
Риколети и неговата отвратителна съпруга! Не разбирате ли?!
Не, разбира се, че не. В твоите думи няма никакъв смисъл, Шерлок.
Беше случай, известен случай отпреди сто години.
Запаметен в моя хард диск. Изглеждаше, че е мъртва, но после се завърна.
Какво, като Мориарти?
Застреля се в главата точно като Мориарти.
Но току що ти казахме.
Току що разбрахме, че той е на всеки телевизионен екран в страната.
Да? Е? Минаха пет минути от както Майкрофт се обади.
Имаше ли някакъв напредък? Какво си правил?
Да се върнем на темата какво си правил?
Бях в моя Дворец на Ума, разбира се.
Разбира се.
Провеждам експеримент. Как бих разрешил случая,
- ако бях там 1895? - О, Шерлок.
Имах всички детайли.
Бях там, напълно, във всичко. Бях погълнат.
Разбира се!
Четял си блога на Джон. Историята как сте се срещнали.
Помага ми като се видя през неговите очи понякога.
Много по-умен съм.
Мислиш ли, че някой ти вярва?
Не, може да го прави, виждал съм го.
Дворецът на Ума, като цял свят в главата му е.
Да, и трябва да се върна там.
Дворецът на Ума е техника на припомняне, знам какво може да прави
и какво, със сигурност, не може.
Може би има едно-две неща, които аз знам, а ти не.
О, ето ни. Направи ли списък?
Напълнял си. Тази жилетка, е по-нова от сакото ти.
Престани. Просто спри. Направи ли списък?
На какво?
На всичко, Шерлок. На всичко, което си взел.
Не, не е това. Той изпада в нещо като транс. Виждал съм да го прави.
Имаме споразумение, брат ми и аз, от този ден нататък.
Където и да го намеря, каквото и уличка или нощен приют...
..винаги ще има списък.
Не може да е взел всичко това в последните пет минути.
- Беше надрусан преди да се качи. - Не изглеждаше да е.
- Никой не мами по-добре от пристрастен. - Не съм пристрастен, потребител съм.
Намалявам скуката и понякога засилвам процеса на мислене
За Бога! Това може да те убие!
- Можеш да умреш! - Контролираната употреба не е задължително фатална
и въздържането не означава безсмъртие.
Какво правиш?
Емилия Риколети, проверявам я.
Оу, предполагам трябва.
Имам достъп до високото ниво на архива на МИ5. архива.
Да, там гледам.
Какво мислиш за сигурността на МИ5?
Мисля, че ще бъде добра идея.
Емилия Риколети, "неразкрит", както той казва.
Бихте ли млъкнали всички за 5 минути! Трябва да се върна.
Почти бях успял, преди ти да се намесиш и да започнеш да плещиш!
"Да плещя?". Извинете, да не би да прекъснахме сеанса ви?
-Шерлок, изслушай ме. -Не, това само те окуражава.
-Не съм бесен на теб. -О, какво облегчение!
Наистина бях разтревожен...Не, чакай малко, всъщност не бях.
Подкрепял съм те и преди.
Ще те подкрупям и в бъдеще.
Винаги ще те подкрупям.
Това беше по моя вина.
Няма нищо общо с теб.
Седмица в затворническа килия, трябваше да го осъзная.
- Да осъзнаеш какво? - Че в твоя случай
единичната килия те заключва с най-лошия ти враг.
- Ох, за Бога! - Морфин или кокаин?
- Какво каза? - Не съм казал нищо.
Напротив, каза...
Какво ще бъде днес? Морфин или кокаин.
Холмс?
Морфин или кокаин... какво ще бъде днес?
Отговори ми, по дяволите!
Мориарти беше тук.
Мориарти е мъртъв.
- Аз бях в самолет. - В какво?
Ти беше тук, и Майкрофт.
Не си напускал тези стаи, Холмс.
Ти...не си...мръднал.
Сега ми кажи, морфин или кокаин?
Кокаин. Седем процентен разтвор.
- Би ли го опитал? - Не.
Но бих се радвал да намеря всяка унция от дрогата,
която имаш и да я изсипя през прозореца.
Бих бил склонен да те спра.
Тогава ще ти бъде напомнено, съвсем насила,
кой от нас е войник и кой от нас е наркоман.
Ти не си войник, ти си доктор.
Аз съм военен доктор,
което означава, че мога да счупя всяка кост от тялото ти, докато я назовавам.
Скъпи Уотсън, позволяваш на емоциите да замъглят преценката ти.
Никога по време на разследване.
Ти ми обеща, никога по време на разследване.
Не, казах това само в една от твоите истории.
Слушай, щастлив съм да се правя на глупак заради теб.
Ще бягам подире ти като някакъв малоумник,
правейки те да изглеждаш умен, ако от това се нуждаеш.
Но, мили Боже, ти се придържаш към по-високи стандарти.
- Защо? - Защото хората имат нужда от това.
Какви хора, защо? Заради идиотските ти истории?
Да, заради моите "идиотски истории".
Г-н Холмс!
Г-н Холмс, телеграма, г-н Холмс.
Какво е? Какво не е наред?
- Мери. - Мери? Какво за нея?
- Напълно възможно е да е в опасност. - Опасност?
- Няма време за губене. - Кокаинът ли говори?
В каква опасност може да е Мери?
Сигурен съм, че е на гости при приятели.
Хайде!
Какво става? Ти въобще на себе си ли си? състояние ли си?
За Мери - разбира се. Никога не се съмнявай в това, Уотсън.
Никога.
Холмс?
Добре съм! Добре съм!
Не това!
Това!
Защо? Ти си Шерлок Холмс. Носи си проклетата шапка.
Файтон! Файтон!
Кажи ми къде е тя?
Трябва да ми кажеш какво става?!
О, добрият стар Уотсън!
Как щяхме да си запълваме времето, ако ти не задаваше въпроси?!
Шерлок, кажи къде е проклетата ми жена, надут тъпако,
или ще ти свитна един!
Холмс, къде е тя?
Неосветената църква.
Мисли си, че е направила разкритие и, за нещастие,
се е поставила в голяма опасност.
Какъв отличен избор избор на съпруга.
Какво, по дяволите?!
Намерих ги.
- Какво е това, Мери? - Това е сърцето на всичко, Джон.
Сърцето на конспирацията.
Боже мили, какво е това място?
И какво, по дяволите, правиш тук?
Правя проучвания.
Господин Холмс ме помоли.
Холмс, как можа?
Не, не той, умният.
Беше ми ясно, че тази работа няма да се свърши сама.
Теорията ми е, че г-жа Риколети е получила помощ.
Помощ от нейни приятели.
- Браво, Мери. - ''Умният?" Аз...
Помислих си, че ще те загубя.
Помислих си, че може би се...
- пренебрегваме взаимно. - Е, ти беше този, който се изнесе.
Говорих на Мери.
Работиш за Майкрофт?
Обича да наглежда своя луд брат.
И той има шпионин под ръка. Не ви ли дойде на ум,
че жена Ви е прекалено квалифицирана за медицинска сестра?
Разбира се, че не, защото знае на какво е способна една медицинска сестра.
- Кога разбрахте? - Страхувам се, че едва сега.
Сигурно е трудно да сте бавният малък брат.
С времето напреднах. Стига приказки, нека да се концентрираме.
Добре. За какво е всичко това?
- Какво искат да постигнат? - Защо не отидем да разберем.
Съжалявам! Никога не съм могъл да устоя на гонг.
- Или на малко драматичност. - Никога не бихте се досетили.
Помислих се, че споделяте ентусиазма ми в тази връзка.
Отлично.
Превъзходен театър.
Аплодирах спектакъла.
Емелия Риколети се застрелва,
след което, както изглежда, се връща от гроба и убива съпруга си.
И...
как е било извършено?
Нека подредим събитията в ред.
Г-жа Риколети е привлякла всеобщото внимание по много ефективен начин.
Ти!
Ти?!
Или аз?
Тя поставя един от револверите в устата си,
докато всъщност стреля с друг в земята.
Съучастник опръсква завесите с кръв
и по този начин очевидното ѝ самоубийство
е видяно от уплашената тълпа долу.
Труп, имащ силна прилика с г-жа Риколети,
заема мястото ѝ, и по-късно е транспортиран в моргата,
едно мърляво малко самоубийство, без особено значение за Скотланд Ярд.
Междувременно, истинската г-жа Риколети се измъква.
Сега следва наистина умната част.
Г-жа Риколети убедила кочияш, който я е познавал,
да пресрещне съпруга ѝ пред любимия му опиум вертеп.
Перфектна сцена за перфектна драма.
Кой си ти? Какво искаш?
Емилия?
Помощ!
Идеалната положителна идентификация.
По-късно г-жа Риколети се е върнала на гроба
и с малко изкусен грим
ето... гнева на отмъстителен призрак.
Остава да се направи само едно нещо.
Бързо сега. Без сълзи.
Всичко, което остава, е истинската г-жа Риколети да се размени
с трупа в моргата.
Този път, ако някой се опита да я идентифицира,
ще бъде със сигурност, абсолютно тя.
Но защо й е да прави това?
Да умре, за да докаже позицията си?
Всяка велика кауза има мъченици.
Всяка война има самоубийствени мисии и не се заблуждавайте, това е война.
Едната половина на човечеството във война с друга.
Невидимата армия, държаща ни под ръка,
грижеща се за домовете ни,
отглеждаща децата ни.
Игнорирана, подценявана,
пренебрегвана.
Без да й се позволява това да гласува.
Но армия, която
е готова да се вдигне за най-добрите каузи.
За да поправи несправедливост толкова стара, колкото и самото човечество.
Виждаш ли, Уотсън, Майкрофт бе прав.
Това е война, която трябва да загубим.
Тя е умирала.
-Коя тя? -Емилия Риколети.
Имаше ясни признаци от потреблението на ...
Съмнявам се, че тя е обичала този свят.
Така че е решила да придаде смисъл на смъртта си.
Тя вече е познавала тайните общества на Америка.
И е била в състояние да се възползва от техните методи на страха
и заплахите за да може публично, много публично,
да изправи сър Юстас Кармайкъл пред греховете на миналото му.
Той я среща в Щатите.
Обещава ѝ всичко.
Брак, положение.
И така е намерил път към нея...
.. и я е изоставил.
Зарязал я е без пукната пара.
Хупър!
Холмс.
За сведение, Холмс, тя не ме заблуди.
Защо никога не ме споменахте, сър?
Емилия мислеше, че ще намери щастието с Риколети,
но той също беше звяр.
Емилия Риколети бе наша приятелка.
Нямате идея как се отнасяше с нея това копеле.
Но Булката, Холмс, ние я видяхме.
Да, Уотсън, видяхме я.
Звукът на счупено стъкло?
А не на прозорец,
само стар, театрален трик.
- Не може да е вярно, Холмс, не може! - Не, не може.
Нарича се "Призракът на Пепър".
Просто отражение в стъкло на жив, дишащ човек.
Единствената им грешка им беше, че счупиха стъклото, докато го махаха.
Огледай се.
Тази стая е пълна с булки.
Веднъж възкръснала,
тя може да е всяка една от тях.
Призракът на отмъщението.
Една легенда, която да пронизва с ужас сърцето
на всеки злонамерен мъж.
Един призрак, който дебне ненаказаните грубияни,
разплатата с които е дългоочаквана.
Събудена ярост...
Жените, аз ...
НИЕ ги лъгахме, предавахме.
Жените, които игнорирахме и пренебрегвахме.
Веднъж родена, идеята
не може да бъде убита.
Това е работа на един праволинеен човек.
Някой, който е знаел от първа ръка за ненормалната жестокост на сър Юстас.
Тъмната тайна,
пазена от всички, освен от нейните близки приятелки,
и от Емилия Риколети...
...жената, за която съпругът й е грешал през всички онези предишни години.
Ако един не зачита призрака,
има само един заподозрян.
Нали така, лейди Кармайкъл?
Обаче само една малка подробност според мен няма смисъл.
Защо ме ангажирахте да предотвратя убийство, което възнамерявахте да извършите.
Хм?
"Нещо няма смисъл! Нещо няма смисъл!"
Разбира се, че няма смисъл, не е истинско.
О, Шерлок.
Ку-ку!
Не.
Не, не ти.
Не може да си ти.
Имам предвид, хайде, бъди сериозен.
Костюмът, гонгът?
Като криминален гений казвам,
че всъщност ние нямаме гонгове или специално облекло.
Какво става, по дяволите?
Достатъчно глупаво ли е вече за теб?
Достатъчно готика? Достатъчно лудо, дори за теб?
Няма смисъл, Шерлок, защото не е истинско.
- Нищо от това. - За какво говори той?
Всичко е в ума ти.
Шерлок?
Холмс?
Ти сънуваше.
- А? - Той сънува ли?
И ето го и него.
За момент помислихме, че сме те загубили.
Мога ли само да проверя, това ли е, което имаш предвид като "контролирана употреб
Г-жа Емилия Риколети, трябва да разбера къде е погребана.
- Какво, преди 120 години? - Да.
Ще отнеме седмици да се намери, ако такива архиви въобще съществуват.
- Дори с моите източници. - Схванах.
Не разбирам, каква е връзката?
Искам да знам дали бях прав, тогава ще съм сигурен.
- Искаш да знаеш как Мориарти го е направил? -Да.
Но нищо от това не се е случило в действителност, било е в главата ти.
Моето разследване беше фантазия,
а престъплението се е случило точно, както обясних.
Камъкът е издигнат от група нейни приятелки.
Не знам какво мислиш, че ще откриеш тук.
Трябва да опитам!
-
Г-жа Риколети е погребана тук, но какво се е случило с другия?
Трупът, с който я размениха след инсценираното самоубийство?
- Преместили са го, естествено. - Но къде?
Е, не тук.
Но това... Точно това трябва да са направили.
Заговорниците са имали вътрешен човек.
Намерили са тяло, също както Моли Хупър намери тяло за мен, когато..
Да, добре, ние не трябва минаваме през всичко това отново, нали?
Ти няма наистина да направиш това, нали?
Затова дойдохме тук. Трябва да знам!
Говориш като пристрастен.
-Това е важно за мен! -Не, така е, защото се нуждаеш от доза.
Джон ... Мориарти се е върнал.
Имаме случай, имаме реален проблем в момента!
Ще стигнем до това, това е следващото от списъка. Остави ме да го направя.
Не, всички те оставят да правиш, каквото искаш.
- Затова си в това състояние! - Джон, моля ...
- Няма да участвам този път, Шерлок! Повече не!
Когато си готов да се върнеш на работа, обади ми се.
- Ще заведа Мери вкъщи. - Ти какво?
- Мери ще ме заведе у дома. - По-добре.
- Той е прав, да знаеш. - И какво, ако той е прав ?!
Той винаги е прав, това е скучно!
Ще ми помогнеш ли?
Cherchez la femme. (Търсете жената, фр.)
Йъх!
О, боже.
Ковчегът е празен.
Трябва да са го погребали под него.
Трябва да са го погребали под ковчега.
Лош късмет, Шерлок!
Може би са се отървали от тялото по друг начин.
Не... Много вероятно.
Във всеки случай, това е било преди много време.
Имаме малко по-належащи дела в момента, малки братко.
Мориарти? Върнал се от мъртвите?
'Не ме забравяй.'
'Не ме забравяй!'
Това?
О, виждам.
Все още не съм буден, нали?
Дълбоко, Шерлок, твърде дълбоко.
Поздравления, ти ще си първият човек в историята,
погребан в собствения си ум.
Обстановката е мелодраматична, не мислиш ли?
За теб и мен?
Изобщо.
Какво си ти?
Знаеш какво съм.
Аз съм Мориарти.
Наполеонът на престъпленията.
- Мориарти е мъртъв! - Не и в ума ти.
Никога няма да бъда мъртъв там.
Един път нарече мозъка си хард диск.
Е, кажи здравей на вируса.
Така приключваме, ти и аз.
Винаги тук,
винаги заедно.
Имате забележителен ум, Мориарти.
Възхищавам му се.
Допускам, че е възможно дори да бъде равен на моя собствен.
Трогнат съм.
Поласкан съм.
Но когато става въпрос за невъоръжен бой
на ръба на пропаст...
..ще паднете във водата,
нещастнико.
О, мислите, че сте толкова голям и силен, Шерлок!
Не и аз.
Аз съм Вашата слабост.
Аз Ви държа в подчинение!
Всеки път, когато се препънете, всеки път, когато се провалите,
когато сте слаб,
Аз... съм ...
там!
Не,
не се опитвайте да се борите.
Паднете назад и загубете!
Да го направим заедно?
Трябва да е заедно, нали?
В края винаги сте Вие
и аз!
Професоре, ако обичате, отстъпете назад от приятеля ми,
вярвам, че той намира вниманието Ви за досадно.
Не е честно, вие сте двама!
Винаги сме били двама. Не си ли чел The Strand?
На колене, Професоре.
Ръцете зад главата.
Благодаря, Джон.
Откога ме наричаш Джон?
Ще се изненадаш.
Не, няма.
Време е да се събудиш, Шерлок.
Аз разказвам истории, знам кога аз съм в такава.
Разбира се.
Разбира се, че знаеш, Джон.
Е, как изглежда той?
Другото ми аз на другото място?
По-умен, отколкото изглежда.
Адски умен, тогава.
Адски умен.
Уф, защо вие двамата просто не се вземете, за Бога ?!
Безочливо.
Оскърбително.
Всъщност, имаш ли нещо против?
Изобщо не.
- Мой ред беше. - Точно така.
Как смяташ да го събудим?
Ох...
Аз трябва да мисля по този начин.
Сигурен ли си?
Между мен и теб, Джон, аз винаги оцелявам след падане.
Но как?
Елементарно, скъпи мой Уотсън.
- Липсвах ли ти? - Шерлок, добре ли си?
Да. Разбира се, че съм добре, защо да не бъда?
Може би защото си предозирал! Би трябвало да си в болница!
Хм, няма време.
Трябва да отида на Бейкър стрийт веднага, Мориарти се върна.
Почти се надявам да е така, ако ще те спаси от това.
- Имам работа. - Шерлок ...
...о бещай ми.
Какво правите още тук?
Не трябваше ли да ми издействаш амнистия или нещо подобно,
като праведен голям брат?
Д-р Уотсън ...
Грижете се за него.
Моля Ви.
Шерлок, почакай, обясни. Мориарти е жив, така ли?
Никога не съм казвал, че е жив, казах, че се е върнал.
Значи е мъртъв?
Разбира се, че е мъртъв, пръсна си мозъка, никой не оцелява след това.
Аз просто се наложи да се предозирам, за да го докажа.
Мориарти е мъртъв, няма съмнение.
Но най-важното е, че знам точно какво се кани да направи.
Летящи машини,
тези...ъъ, телефонни щуротии?
Що за измислици на лунатик са това?
Това беше просто моето предположение за това, как може да изглежда бъдещият свят
и как Вие и аз бихме се вписали в него.
От капка вода, логикът трябва да може да допусне,
възможността за съществуването на Атлантика или Ниагара.
Или Райхенбах?
Написахте ли оценката си за случая?
- Да. - Хм.
Променена да го определи като един от моите редки провали, разбира се?
Разбира се.
Приключението на...
Невидимата армия.
Лигата на Фуриите?
Чудовищния полк?
Предпочитам "Отмъстителната булка".
Потресаваща дреболия.
Ще продава! Има и интригуващи убиийства вътре. в него...
Ти си експертът.
Що се отнася за твоя разказ,
сигурен ли си, че все още е 7%-ов разтворът, който приемаш?
Мисля, че си увеличил дозата.
Може би съм бил малко непоследователен.
Но може би такива неща се случват.
При всички случаи знам, че ще се чувствам като у дома си в такъв свят.
- Хм, аз не мисля, че ще мога. - Аз мисля, че е точно обратното.
Но винаги съм знаел, че съм човек извън своето време.
- corrections by topav, valkata03, monikata - www.addic7ed.com -